Виділення та зберігання ДНК зазвичай використовують в ситуаціях, коли неможливо терміново вирішити, які саме генетичні дослідження можуть бути застосовані, бо для цього недостатньо даних. Найчастіше використовують при втратах вагітності, у тому числі у другому та третьому триместрах та при перериванні вагітності за медичними показаннями. Виділену ДНК при її достатній кількості та якості можна використати протягом року для будь-яких молекулярно-генетичних досліджень (хромосомний мікроматричний аналіз, повноекзомне секвенування та інші).